Isäni oli hyvin suuri mies.
Hänellä oli mustat viikset koko ikänsä.
Kun ne harmaantuivat, hän värjäsi ne mustiksi pikku harjalla,
sellaisella, jota naiset käyttävät silmämeikissään - ripsivärillä.
Kaikki pelkäsivät häntä. Äitini, neljä siskoani.
Kukaan ei saanut puhua ruokapöydässä, ellei isä puhutellut häntä ensin.
Mutta hän rakasti minua. Olin hänen suosikkinsa.
Haluan soittaa Englantiin.
Ei, ei se ole Lontoossa.
Se on Sussexissa. Hastings, Sussexissa.
Tiedät suuntanumeron. Hankit sen minulle eilen. No, joku hankki.
Voi luoja!
Ei tätä pahuksen kirjaa voi lukea.
Ei sitä pysty lukemaan.
Eivät edes sido näitä kunnolla. Tule, mennään ulos.
- Yritän puhua lasten kanssa. - Hyvä on. Vastaa.
Äiti, haloo.
Kyllä, ihanaa.
Kyllä, todella. Kuinka he voivat?
Ovatko he?
Kyllä, ihanaa.
Hei, kulta, äiti tässä.
Kuinka voit?
Onko Cathy siellä?
Uskomaton, eikö olekin?
Minusta St Augustine on uskomaton.
Niin...
- En tiedä. - Olit viimeksi sitä mieltä.
Mitä tarkoitat?
Olit sitä mieltä, kun viimeksi olimme Venetsiassa, muistatko?
Olinko?
- Entä sitten? - Ei mitään, minä vain...
Mitä järkeä on sanoa noin? Miksi sanoit noin?
- En tarkoittanut loukata. - Kristus.
- Kunhan vain huomasin jotain. - Huomasit mitä?
Huomautan vain, että et ole muuttanut mieltäsi.
Joka tapauksessa, olen samaa mieltä. Minustakin se on uskomaton.
Paska.
Mitä nyt?
Katso.
Sain taas finnin.
Tytöt eivät enää rakasta sinua.
- Tarvitsen lisää suolaa, tai jotain. - Mitä?
Et tarvitse suolaa, vaan seksiä.
- Saisinko sitä suolan kanssa? - Miksipä ei?
Eivätkö he tiedä, että yritän ajaa partaani?
Kyllä on. Hetkinen vain. Se on Simon.
Mitä?
Olen päässyt vasta puoleen väliin. Ei sitä pysty lukemaan.
Tämän pitäisi olla lomani.
Nuo kaksi. Kiitos.
Tämä on Jackille.
- Ja tämä on Cathylle. - Lhanaa.
- Mitä mieltä olet? - He ilahtuvat kovasti.
Teen Cathylle tähän pienen piirroksen.
Pilkut ja kaikki.
Ja teen Jackille tähän pienen piirroksen.
Jackille.
- Mitäs sanot? - Fantastinen. Olet nero.
Odota.
No. Hymyilehän nyt.
Ottaisitteko meistä valokuvan?
Kiitos.
Pikkusiskoni, Alice ja Lisa, tulivat luokseni puutarhaan ja sanoivat:
"Robert, tule pian keittiöön."
"Evalla ja Marialla on sinulle jotain hyvää."
Cathy on valittu jalkapallojoukkueeseen.
- Mihin joukkueeseen? - Koulun. Mihin muuhunkaan?
- Eikö se ole sinusta vaarallista? - Ei oikeastaan.
Kerrohan minulle jotain. Kerro totuus. Pidätkö lapsista?
- Mistä lapsista? - Minun lapsistani.
Pidän lapsistasi.
Ei, tarkoitan, pidätkö yleensä lapsista?
- Tarkoitatko kaikista lapsista? - Pidätkö lapsista?
Tarkoitat sellaisenaan? Sitä lajia sellaisenaan?
Tarkoitan...
Totuus on, että sinä et pidä lapsista.
Tarkoitat siis uskovasi, että en pidä sinun lapsistasi.
Entä minä?
Pidätkö minusta?
Pidän sinusta.
Arvaa miksi?
No miksi?
Pidän sinusta siksi, että esität minulle aina noin haastavia kysymyksiä.
Testaat aina älyäni.
Olenko koskaan kertonut, mitä kamalaa minulle tapahtui, kun olin pikkutyttö?
Pahin asia, mitä minulle on koskaan tapahtunut?
Ei, et ole kertonut.
Olin seitsemän tai kahdeksan.
Meitä oli jengi - poikia ja tyttöjä. Meidän jengimme.
Yhtenä päivänä...
jotkut sanoivat: "Yksi tämän jengin jäsen ei enää kelpaa jengiimme."
"Ovatko kaikki samaa mieltä, että heitämme hänet ulos?"
Sanoin: "Kyllä."
Taputin käsiäni.
Niin.
Sanoin: "Kyllä, heitetään hänet ulos."
Tiedätkö, kuka se oli?
Sinä.
Niin.
Se on kauheaa.
Miten kamala tarina.
Ylös, ulos ja lenkille.
Minne mennään? Minne me voimme mennä?
Muranoon. Siellä puhalletaan kaunista lasia. Oikein hienoa.
Lhanaa.
Mihin aikaan on aamu?
Kun aurinko nousee. Pikaveneellä Muranoon aamunkoitteessa.
Ja pöydällä oli kaksi isoa pulloa limsaa, kermakakku,
kaksi pakettia taloussuklaata ja iso laatikollinen vaahtokarkkeja.
Ja Maria sanoi: "Katso, kulta. Kaikki sinulle."
Löytyikö mitään?
Eikö tämä olekin kaunis?
Mitä mieltä olet?
Ja Maria sanoi: "Katso, kulta. Kaikki sinulle."
Nukutko sinä?
Mary, on myöhä.
- Mitä nyt? - Emme ole syöneet päivällistä.
Paljonko kello on?
On myöhä.
Onkohan Padovani's vielä auki?
- Tai kävisikö? - Ei. On aika myöhä.
Liian myöhä. Kaikki kiinni. Mutta tiedän hyvän yöbaarin.
Kivoja voileipiä. Hyviä drinkkejä. Mukava paikka. Helppo löytää.
- Hyvä on. Meidän pitää ottaa kartta. - Se on ainoani, anteeksi vain.
- Anna kun katson. - Tässä. Näetkö? Oikein kiva.
Menette suoraan tästä. Käännytte oikealle.
Sitten käännytte oikealle.
Tuossa noin.
Ahaa. Kiitos.
- Katso, tänne päin. - Mistä tiedät?
Mitä mieltä olet?
- No niin, tuolla se on. - Ei. Se on varmasti täällä päin.
Olen pahoillani, mutta niin se on.
- Täällä päin? - Hyvä on.
Mikä tuo on?
Katso tuota sänkyä.
- Hän muistuttaa minua jostakusta. - Kuin avaruussukkula.
Mitäs luulet? Missä me olemme?
Onko tämä oikea suunta?
Kyllä, aivan varmasti.
Katso tätä kaikkea.
- Naiset ovat täällä radikaaleja. - Kunpa meillä olisi kartta.
He haluavat, että tuomitut raiskaajat kastroidaan.
Näetkö tämän rakennuksen?
Kävelimme tämän rakennuksen ohi 10 minuuttia sitten.
Se on oikein.
- Mikä on? - Raiskaajien kastrointi.
Mitä tuo mies oikein teki?
Vei lasia tähän aikaan yöstä? Hyvin outoa.
- Minulla on sudennälkä. - Taidamme olla oikealla tiellä.
Niin.
Iltaa. Tarvitsetteko apua?
Etsimme ruokapaikkaa.
Tuolla päin ei ole mitään, mutta voin näyttää hyvän paikan tuolla päin.
- Eikö tuolla ole baari? - Ei. Kaikki on kiinni.
Nimeni on Robert.
- Haluatteko hyvää, paikallista ruokaa? - Mielellämme.
Näytän sen paikan teille. Teillä on varmasti kiljuva nälkä.
No niin. Mennään.
Tämä on Mary. Minä olen Colin.
- Oletteko englantilaisia? - Kyllä.
Mistä päin?
Mary on Bristolista ja minä olen Lontoosta.
Kaunis maa.
- Oletteko täällä ensi kertaa? - Kävimme 3 vuotta sitten.
2 vuotta sitten.
Onko paikka muuttunut paljon?
Näitä julisteita on kaikkialla.
Naisia, jotka eivät löydä miehiä.
He haluavat tuhota kaiken hyvän miesten ja naisten välillä.
He eivät tiedä, mitä haluavat.
Tänne päin.
Täällä on helppo eksyä.
Usein törmää umpikujaan tai kanavaan.
Ei se ole kaukana.
Olkaa hyvät.
Tänne päin, olkaa hyvät.
Tämä on todellista Venetsiaa.
Anteeksi.
Ruokaa ei ole. Olen pahoillani. Kokki on sairas.
Se on murhenäytelmä. Voisin tappaa hänet. Olen pahoillani.
Mutta tämä on ihanaa viiniä. Erittäin ravitsevaa.
Kippis.
Kertokaahan nyt.
Olen erittäin, intohimoisen utelias mies.
- Oletteko naimisissa? - Emme.
- Mutta elätte yhdessä, synnissä. - Emme.
Miksette? Eihän kukaan estäisi teitä. Nykypäivänä ei ole mitään rajoja.
Entä sinä itse? Kerro itsestäsi. Tarkoitan, kuka oikein olet?
Mutta teillä on lapsi. Olenko oikeassa?
- Mistä tiesit? - Tunnen sen.
Minulla on kaksi lasta.
Poika ja tytär.
- Sinun poikasi ja tyttäresi. - Niin.
Kauniita.
Eivät sinun.
Eivät minun.
Kauniita lapsia. Tulevat kauniiseen äitiinsä.
Puhut todella hyvää englantia.
Kasvoin Lontoossa. Vaimoni on kanadalainen.
Onko näitä tikkuja lisää?
- Onko vaimosi kanadalainen? - On. Asuimme siellä.
Miten te tapasitte?
Sitä on mahdotonta selittää kuvailematta äitiäni ja siskojani,
ja siinä olisi järkeä vain, jos kuvailisin isääni.
Jotta voin selittää, miten tapasin vaimoni, minun pitää kuvailla isääni.
Haluatko todella, että teen sen? Teenkö sen?
- Hyvä on. - Isäni oli hyvin suuri mies.
Hänellä oli mustat viikset koko ikänsä.
Kun ne harmaantuivat, hän värjäsi ne mustiksi pikku harjalla,
sellaisella, jota naiset käyttävät silmämeikissään - ripsivärillä.
Kaikki pelkäsivät häntä. Äitini, neljä siskoani.
Kukaan ei saanut puhua ruokapöydässä, ellei isäni puhutellut häntä ensin.
Mutta hän rakasti minua. Olin hänen suosikkinsa.
Hän oli koko ikänsä diplomaatti. Asuimme vuosia Lontoossa. Knightsbridgessä.
Joka aamu hän nousi kello kuusi ja meni kylpyhuoneeseen ajamaan partansa.
Kukaan muu ei saanut nousta, ennen kuin hän oli valmis.
Isosiskoni olivat 14 ja 15. Minä olin 10.
Yhtenä viikonloppuna talo oli tyhjä koko iltapäivän.
Siskoni kuiskuttelivat. Heidän nimensä olivat Eva ja Maria.
He kutsuivat minua ja veivät minut vanhempieni makuuhuoneeseen.
He käskivät minun istua sängyllä ja olla hiljaa.
He menivät äitini meikkauspöydän luo.
He lakkasivat kyntensä, panivat puuteria kasvoilleen, huulipunaa huulilleen.
He nyppivät karvoja kulmakarvoistaan ja laittoivat ripsiväriä.
He panivat jalkaansa äitini silkkisukat ja alushousut.
He keikistelivät peilin edessä, kuten kauniit naiset ainakin.
He nauroivat, suutelivat, hyväilivät toisiaan ja kikattivat. Olin lumoutunut.
He ruokkivat lumoustani.
He kuiskasivat korvaani, että se oli salaisuutemme,
ja että pitäisimme sen aina sydämissämme, kertomatta kenellekään.
Mutta sinä iltana päivällisellä isäni tuijotti minua hyvin tarkasti.
Hän pureskeli, nieli ja laittoi haarukan ja veitsen alas. Ja katsoi minua.
Sydämeni alkoi lyödä. Tai takoa, ei lyödä.
Isä sanoi: "Kerrohan, Robert. Mitä teit tänään iltapäivällä?"
Hän tiesi.
Tiesin, että hän tiesi. Hän oli Jumala. Hän koetteli minua.
Joten kerroin hänelle. Kaiken siskojeni teoista. Kerroin kaiken.
Äitini oli hiljaa. Siskoni olivat kalpeita. Kukaan ei puhunut.
Isä sanoi: "Kiitos." Ja söi ruokansa loppuun.
Päivällisen jälkeen siskoni ja minut kutsuttiin isän työhuoneeseen.
Hän hakkasi heidät nahkavyöllä, armoa tuntematta. Minä katselin.
Kuukautta myöhemmin he kostivat.
Me lapset olimme taas keskenämme. Lastenhoitaja oli poissa.
Pikkusiskoni, Alice ja Lisa, tulivat luokseni puutarhaan.
He sanoivat: "Robert, tule keittiöön. Evalla ja Marialla on sinulle jotain hyvää."
Epäilin hieman, mutta menin.
Olin niin viaton.
Pöydällä oli kaksi isoa pulloa limsaa, kermakakku,
taloussuklaata, iso laatikollinen vaahtokarkkeja,
ja Maria sanoi: "Tämä kaikki on sinulle."
"Mutta ensin", Eva sanoi, "sinun pitää juoda lääkettä."
"Tämä ruoka on raskasta, lääke suojaa vatsaasi. Nautit ruoasta enemmän."
Olin liian ahne kysyäkseni mitään. Join lääkkeen.
Sitten söin suklaan ja kakun, ja join pullon limonadia.
He taputtivat ja sanoivat, että vain tosi mies voisi juoda toisenkin pullon.
Että en pystyisi siihen. Sanoin: "Antakaa se minulle."
Join toisen pullon ja söin loppuun suklaan, vaahtokarkit ja kakun.
He sanoivat: "Bravo", ja sitten keittiö alkoi pyöriä ympärilläni
ja tunsin, että minun piti päästä pian vessaan.
Yhtäkkiä Eva ja Maria ottivat minusta kiinni,
sitoivat käteni selkäni taakse pitkällä köydellä
ja raahasivat minut isän työhuoneeseen.
He ottivat avaimen sisäpuolelta, löivät oven kiinni ja lukitsivat sen.
"Hei hei, Robert", he huusivat. "Nyt saat olla kuin isä työhuoneessaan."
Olin lukittuna kunnioittamani ja pelkäämäni isän työhuoneeseen,
jossa hän otti vastaan Lontoon diplomaatteja, maailman eliittiä.
Ja oksensin, kusin ja paskansin ympäri isäni mattoa ja seiniä.
Isä löysi minut sieltä. Hän sanoi: "Robert..."
"Oletko syönyt suklaata?"
Sitten hän melkein tappoi minut. Eikä puhunut minulle 6 kuukauteen.
En ole koskaan antanut siskoilleni anteeksi.
Äiti oli ainoa lohtuni.
Minulle tuli öisin kova jano,
ja hän toi minulle joka yö lasin vettä ja piti kättä otsallani.
Hän oli hyvin hellä.
Kun isä oli poissa, nukuin äidin vieressä.
Eräänä iltapäivänä Kanadan suurlähettilään vaimo tuli teelle.
Hän toi mukanaan tyttärensä Carolinen.
Kun äiti näytti hänen äidilleen puutarhaa, meidät lapset jätettiin yksin.
Äkkiä Eva kysyi: "Neiti Caroline, nukutko sinä äitisi kanssa?"
Caroline sanoi: "En. Entä sinä?"
Ja Eva sanoi: "Robert nukkuu."
Kaikki siskoni kikattivat, Caroline katsoi minua hymyillen ja sanoi:
"Minusta se on todella suloista."
Ja hänestä tuli vaimoni.
Ei tietenkään juuri silloin. Olimme vasta 11-vuotiaita.
Missä ihmeessä me olemme?
Tiedätkö sinä?
Anna minun istua. Minulla on...
Minulla on paha päänsärky.
Voisitko painaa niskaani tuolta takaa? Juuri siitä.
- Voi luoja. Minä... - Mitä?
- Anteeksi. - Ei se mitään.
Olen kunnossa. Minun pitää vain istua.
En voi enää kävellä.
Pitele minua.
Miten kauhea mies.
Kuka hän oli?
Olemme lomalla.
Herää.
- Missä me olemme? - En tiedä. Venetsiassa. Tule.
Jokin on purrut minua.
Yritä olla raapimatta.
Minua janottaa kovasti.
Sinun pitää huolehtia minusta tänään.
Miksi? Huolehditko sinä minusta eilen?
Minua janottaa kovasti.
Tuolla on rantakatu. Tule. Siellä on varmasti kahvila.
Mennään varjoon.
- Haluaisimme tilata juotavaa. - Kerron tarjoilijallenne.
Mitenköhän lapset jaksavat.
Milloin puhuitkaan heidän kanssaan?
- Eilenkö? - Kuinka he voivat?
Tämä on kuin vankila.
Mennään kotiin.
- Lento on maksettu. Vielä 5 päivää. - Voimme varata uuden.
Miksi haluat mennä kotiin? Anteeksi.
En usko tätä. Hän tulee.
Jos lapset olisivat kanssamme, ainakin minusta tuntuisi aivan erilaiselta.
Kannu jäävettä, kiitos.
- Vettä? - Kahvia.
- Voisarvi? Munia? Mehua? - Ei, vettä vain.
- Mennään hotelliin ja juodaan siellä vettä. - Hyvä on.
Hän tuo sitä varmasti kuitenkin.
En tiedä, miksi tulimme tänne.
Olemme olleet täällä aiemminkin. Miksi tulimme uudelleen?
Itse asiassa muistan, miksi.
Ajattelimme saavamme selville, mitä tekisimme, eikö niin?
Mitä tekisimme, sinä ja minä.
No?
Oletko saanut selville?
Minä en. Haluan vain mennä kotiin. Omaan sänkyyni, lasteni luokse.
Tai ehkä sinä olet.
Ehkä olet päättänyt, mitä haluat.
Mitä haluat tehdä.
Oletko?
En.
Voi luoja. Meidän olisi pitänyt palata hotellille.
Hän ei huomannut meitä.
Ystäväni.
- Kuinka te voitte? - Kurjasti. Nukuimme kadulla.
- Sen jälkeen, kun lähdimme... - Meillä ei ollut karttaa.
Kauheaa. Täysin minun vikani. Viivytin teitä viinillä ja tyhmillä tarinoillani.
- Älä raavi. Ei kyse ole siitä. - Se on minun vikani.
Ja minun täytyy korjata asia. Teidän on tultava luokseni.
Kahvinne.
Ei, asumme hotellissa.
Taloni on tuhat kertaa mukavampi, rauhallisempi, seesteisempi.
Menemme taksilla.
Suostukaa nyt.
- Mitä mieltä olet? - Hyvä on.
Vai kadulla!
- Missä me olemme? - Robert toi meidät tänne.
Missä hän on?
En tiedä.
Paljonko kello on?
On ilta.
- Nukuitko hyvin? - Kyllä, loistavasti.
Miten purema voi?
Se on poissa.
Missä kelloni on?
Missä vaatteemme ovat?
Oletko nähnyt niitä?
Eivät täällä.
Eivätkä täällä.
Eivätkö?
Eikö meidän pitäisi etsiä ne?
- Minusta tuntuu hyvältä. - Haluan tietää, mitä on meneillään.
Enhän minä voi kävellä ympäriinsä ilkialastomana.
Tuolla taitaa olla aamutakki.
En minä voi pitää tätä. Katso.
Kyllä voit. Näytät ihanalta.
Näytät jumalalta.
Taidan ottaa sinut takaisin sänkyyn.
- Tämä ei ole aamutakki, vaan yöpaita. - Et tiedä, miten hyvältä tunnut siinä.
Enhän minä voi kävellä vieraiden talossa tällaisena.
Et, kun sinulla on erektio.
Tässä. Pane se päälle.
Ota selvää, mitä on meneillään.
Miltä näytän?
Olen Caroline, Robertin vaimo.
- Näytät levänneeltä. - Hei.
Tule ulos. Siellä on kaunista.
Kaunista, eikö? Vietän täällä niin paljon aikaa kuin mahdollista.
- Olen Mary Kenway. - Tiedän.
- Tulehan istumaan. - Onko tämä sinun?
On.
Tein sen.
Istun täällä joskus ja teen koruompelua. Pidän siitä.
Se on ihana.
- Haluatko keksin? Ota vain. - Kiitos.
Teillä on varmasti nälkä. Robert haluaa, että jäätte päivälliselle. Hän tulee.
Hän on mennyt baariinsa. Uusi johtaja aloittaa siellä tänään.
- Baariinsa? - Niin.
Tehän olitte siellä eilen illalla?
- Ei hän sanonut, että baari oli hänen. - Se on kai eräänlainen harrastus.
Mutta tiedät siitä enemmän kuin minä. En ole koskaan käynyt siellä.
Oletko satuttanut selkäsi?
Liikkuminen auttaa. Joskus vain nousen ja liikun hieman.
Pidätkö ystävästäsi?
Toivottavasti et pahastu. Minun pitää kertoa sinulle jotain.
Kun te nukuitte, kävin katsomassa teitä.
Istuin vain leposohvalla puoli tuntia. Istuin ja katsoin teitä kumpaakin.
Colin on kaunis, eikö olekin? Robert sanoi, että hän on.
Niin sinäkin, tietenkin. Teillä molemmilla on ihana iho.
Oletko rakastunut?
Rakastan häntä. Kai.
En kyllä sillä tavalla, kuten tavatessamme.
Luotan häneen, todella. Hän on läheisin ystäväni.
Mitä tarkoitat sanalla "rakastunut"?
Tarkoitan sitä, että voisi tehdä mitä tahansa toisen puolesta.
Ja annat hänen tehdä mitä tahansa itsellesi.
Lhanko mitä tahansa?
Jos rakastaa jotakuta...
Tämä on Colin. Tämä on Caroline, Robertin vaimo.
Onko teillä hauskaa?
- Lomallanne? - Kyllä, paitsi että eksymme koko ajan.
Otahan itsellesi tuoli.
Voi luoja.
Mitä?
Vaatteenne. Unohdin. Pesin ja kuivasin ne. Unohdin kokonaan.
Kerron teille, missä ne ovat. Mutta kerro sitä ennen hänelle se, mitä kerroin sinulle.
- Mitä? - Sen, mitä minä tein, kun nukuitte.
Niin. Caroline tuli luoksemme ja katsoi meitä, kun nukuimme.
Niinkö?
Niin.
Olit niin rauhallinen. Kuin vauva.
Vauvat voivat olla hyvin äreitä nukkuessaan.
Ei, ei hän. Hän nukkuu varmasti aina hyvin.
Mutta minä en ole vauva.
En minä niin väittänytkään. Sanoin vain, että nukuit kuin vauva.
Kuulkaa. Robert haluaisi kovasti, että jäisitte päivälliselle.
Hän käski olla antamatta vaatteitanne, ennen kuin suostutte.
Ja teillä on pakko olla kova nälkä.
Suostutteko?
Olkaa kilttejä. Jos ette suostu, hän syyttää minua.
- Jäädään. - Hyvä.
Saanko nyt vaatteeni takaisin?
Ne ovat kylpyhuoneenne kaapissa, lukkojen takana. Tässä avain.
- Kiitos. - Tuolla noin.
Eikö ole ihanaa, kun mies on ujo?
Se on todella suloista.
Mitä sinä teet? Käytkö töissä?
Teen nykyään äänihommia. Mainoksiin.
Olin mukana naisten ryhmässä, lopetin 6 kuukautta sitten.
- Millaisessa naisten ryhmässä? - Teatteriryhmässä.
Oletko näyttelijä? Sehän on varmasti hienoa.
Joskus. Joka tapauksessa, ryhmä hajosi, ja...
Oliko siinä vain naisia?
Jotkut halusivat miehiä mukaan, toiset taas eivät.
Sen tähden ryhmä hajosi.
Kuinka voi näytellä vain naisten kesken? Millaisia näytelmiä?
Voi esittää näytelmän kahdesta naisesta, jotka ovat juuri tavanneet
ja istuvat parvekkeella juttelemassa.
Mutta he odottavat varmaankin miestä.
Ja sitten hän saapuu. Ja sitten jotain tapahtuu.
- Sattuu, kun nauran. - Voinko auttaa?
Painaisitko niskaani?
Tuosta. Paina sitä.
Ei, lujemmin.
Joo. Juuri noin, kiitos.
Esitimme kerran Hamletin vain naisvoimin.
En ole lukenut sitä näytelmää. En mitään näytelmää sitten kouluaikojen.
Onko se se, jossa on kummitus, ja kaikki kuolevat lopussa?
- Olitko sinä päätähti? - En.
- Nukuitko hyvin? - Lhanasti.
- Mikä asunto. - Minä haen lasit.
Se oli isoisäni.
Näetkö tuon saaren?
Se on Hautausmaasaari. Sekä isoisäni että isäni on haudattu sinne.
- Jäättehän te päivälliselle? - Menen pukeutumaan.
Ensiksi lasi samppanjaa.
Kiitos.
Näytät enkeliltä.
Mikä on olo?
Parempi.
Colinille ja Marylle.
- Päivällinen. - Minun on parasta pukeutua.
Kiitos.
Kaunis paikka.
Ne olivat isäni suosikkikirjoja. Ja isoisäni.
Kaikki ensipainoksia.
Isäni käytti näitä esineitä joka päivä. Pikkujuttuja.
- Hän käytti teatterikiikareita joka päivä? - Ei. Hän käytti niitä teatterissa.
Ne olivat isoisäni.
Isäsi oli ilmeisesti sinulle hyvin tärkeä.
Isäni ja hänen isänsä ymmärsivät itseään selvästi.
He olivat miehiä ja ylpeitä suku- puolestaan. Naisetkin ymmärsivät heitä.
Nykyään naiset kohtelevat miehiä kuin lapsia, he eivät ota miehiä vakavasti,
mutta naiset ottivat isäni ja isoisäni kaltaiset miehet vakavasti.
Siinä ei ollut mitään epäselvää. Ei mitään sekavaa.
Niin.
Tämä on museo. Omistettu vanhoille, hyville ajoille?
Mitä Englantiin kuuluu? Lhanaan, vanhaan Englantiin?
Hampshireen, Wiltshireen, Cumberlandiin, Yorkshireen?
Harrodsille?
Se on niin kaunis maa. Niin kauniit perinteet.
Ei se ole enää niin kaunis. Vai mitä, Colin?
Colin, voitko sinä hyvin?
Miten niin ei enää kaunis?
En tiedä.
Vapaus. Tiedäthän?
Millainen vapaus? Vapaus tehdä mitä?
- Vapaus olla vapaa. - Haluatko olla vapaa?
- Tehdäksesi mitä? - Etkö usko siihen?
Totta kai uskon, mutta joskus muutamat säännöt eivät ole pahitteeksi.
Ensiksikin, yhteiskuntaa pitää suojella perversseiltä. Kaikki tietävät sen.
Kantani on yksinkertainen. Pannaan seinää vasten ja ammutaan.
Yhteiskunta pitää puhdistaa. Englannin hallitus menee oikeaan suuntaan.
Me täällä voimme oppia heiltä paljon.
Olen englantilainen, enkä todellakaan ole samaa mieltä kanssasi.
Minusta se on hevonpaskaa.
Kunnioitan sinua englantilaisena. Mutta en, jos olet kommunistihintti.
Ethän sinä ole hintti?
Eikö se ole oikea sana? Vai onko se jokin hedelmä?
Hedelmistä puheen ollen, on kahvin aika.
- Ei, meidän pitäisi lähteä. - Meidän täytyy.
- Mutta kahvi... - Ei, olemme viipyneet jo liian kauan.
- Mutta kiitos kovasti. - Olette väsyneitä.
Kiitos.
Hotellimme ei tunnu samalta asuntonne jälkeen.
Kivoja.
Olen innokas harrastelijakuvaaja.
- Menemme suoraan, kunnes tulemme... - Sillalle.
Tulettehan takaisin. Se on tärkeää.
En pääse ulos.
- Mielellämme. - Selkäni. Portaat.
Joka tapauksessa, kiitos paljon ystävällisyydestänne. Hyvää yötä.
- Se merkitsee meille paljon. - Hyvää yötä.
Kun näin sinut illalla terassilla, siinä yöpuvussa...
näytit niin kauniilta...
että sydämeni hypähti.
Mutta kerroinhan minä, miltä sinä näytit siinä yöpuvussa?
ÄIkää nyt!
Tämä on lomamme, perhana.
Tule tänne.
Millaista se on?
Mietin usein, miltä se tuntuu.
Miltä mikä tuntuu?
Millaista on olla tässä tyttö? Tarkoitan tunnetta...
Se tuntuu...
tältä.
Olen hulluna sinuun.
Älä avaa kaihtimia.
Tule tänne.
Istu.
- Haluan sinua. - Ei.
Kyllä.
- Eikö hotellipalvelija ollutkin hyvä? - Kuuntele.
Miksi ne lapset tekivät sen sinulle? Miksi he ajoivat sinut pois jengistä?
Koska he eivät pitäneet minusta.
He kadehtivat sinua, kauneuttasi.
Niin minäkin. Tiedäthän sen?
Minä kadehdin kauneuttasi.
Sitä, että se kuuluu minulle. Kadehdin sillä tavalla.
Kukaan muu ei voi koskea siihen. Se on kokonaan minun.
Onko?
Kaikki minun. Omistan sen.
Minut omistetaan.
Mitä?
Tiedätkö, mitä nuo ihmiset tekevät? He puhuvat meistä.
- Sinusta. - Eivät, vaan sinusta.
Tai ehkä meistä.
Tästä muistankin. Tiedätkö sen jutun reisistä ja takamuksista?
- Minkä jutun? - Tiedäthän.
Lhmiset katsovat toisten reisiä ja takamuksia ja sanovat: "Mitkä reidet!"
Tai: "Mikä peffa!" "Mikä perse." "Mitkä tissit", tietenkin.
Mitkä tissit, mitkä daisarit, mikä perä. Jos ymmärrät.
Tarkoitan, siis, mitä tarkoitan...
Yritän vain sanoa, että vain sana "reidet" on muuttumaton.
Muille ruumiinosille on eri nimiä, mutta reisille on vain yksi.
- Eikö se olekin ihmeellistä? - Ei niille tarvita muita sanoja.
- Mikä kysymyksesi on? - Tämä.
Kun ihmiset katsovat sinua, ja puhuvat reisistäsi, pepustasi, tai molemmista,
oletko sillä hetkellä tietoinen reisistäsi tai takapuolestasi?
Eivät ihmiset puhu reisistäni tai takapuolestani.
Mistä sinä sen tiedät?
Sillä tämä koko ravintola puhuu sinun reisistäsi ja takapuolestasi.
Minunko? Ei, enpä usko.
Lhanko totta?
Uskomatonta.
- Unohdin kertoa. - Mitä?
Minulla oli aika hyvä idea.
Aion palkata kirurgin.
Hyvin komean kirurgin.
- Joka saa leikata raajasi pois. - Lhanko totta?
Pidän sinua yhdessä huoneessa. Ja käytän sinua vain seksiin.
Silloin, kun minua huvittaa.
Ja joskus lainaan sinua tyttöystävilleni,
ja he saavat tehdä sinulle mitä haluavat.
Hassua, että sanot noin.
Olen itsekin päättänyt jotain, mutta en ole vielä kertonut.
Mitä sitten?
Aion keksiä koneen.
Tehty teräksestä. Toimii sähköllä.
Siinä on hallintalaitteet, mäntiä.
Hihnoja ja mittaritauluja. Se humisee hiljaa. Näin.
Tuolla laillako?
Ja se kone nussii sinua.
Ei vain tunteja ja päiviä, vaan vuosia ja vuosia ja vuosia.
Ikuisesti.
Näit painajaista.
Mitä nyt?
Näit kauheaa painajaista. Millainen se oli?
Olet kaunis.
- Oletko hereillä? - Minua pelottaa.
Mitä nyt?
Kosketa minua.
Tule. Mennään takaisin. Istutaan.
Mitä nyt? Näit kauheaa painajaista. Muistatko sitä?
Kerro. Millainen se oli?
Robertin asunnossa oli valokuva.
Se oli sinusta.
Mikä valokuva?
Katsoin joitain valokuvia Robertin asunnossa.
Sinä olit yhdessä niistä.
Minä?
Se oli varmasti otettu ulkoa. Veneestä tai rannalta.
Seisoit tällä parvekkeella.
- Mutta en minä nähnyt valokuvia. - Ei, et nähnyt sitä.
- Älä nukahda. Pysy hereillä. - Minä olen hereillä.
Olet hänen valokuvassaan.
- Entä tuonne? - Hyvä on.
Tule.
Jotain tapahtui Robertin asunnossa. En kertonut siitä sinulle.
En kuule. Mitä?
Kun olit mennyt vaihtamaan vaatteesi. Muistatko?
Hän puhui minulle.
Isästään, ja niin edelleen.
Sitten hän löi minua yhtäkkiä todella kovaa vatsaan.
- Meni aivan ilmat pihalle. - Hän löi sinua?
Mutta miksi?
Mikset sanonut mitään?
En tiedä.
En tiedä, miksen sanonut mitään.
En tiedä, miksi hän löi minua.
Enkä tiedä, miksi hän otti minusta kuvan parvekkeella.
Menen uimaan.
Kuule.
Olen ajatellut.
Miksemme tee sitä?
- Mitä? - Mene yhteen.
Tiedäthän.
Asu yhdessä lasten kanssa.
Tarkoitan sitä.
Rakastan sinua.
Niin, mutta ei meidän tarvitse sitoutua sellaiseen. Tarkoitan...
On ollut niin ihana päivä.
Etkö halua? Luulin, että halusit sitä.
Haluankin, mutta kun uin tuolla ja olin aivan yksin,
tunsin oloni yhtäkkiä hyvin rauhalliseksi.
En osaa kuvailla sitä.
Olisin voinut jatkaa ikuisuuksiin.
En voi palata asioihin noin vain.
Luulin, että halusit sitä.
No, katsotaan, vai mitä?
Se menee ympäri, toiselle puolen saarta, ja tulee sitten satamaan puolellamme.
Mennään sillä sitten.
Voimme jäädä pois seuraavalla pysähdyspaikalla ja kävellä läpi.
Mitä?
- Nopeampaa kuin sataman ympäri meno. - Mahdollisesti.
Niin.
Näetkö, missä me olemme?
Tulkaa ylös!
- Haluatko mennä ylös? - Hän näki meidät. Ei olla epäkohteliaita.
Vain kanaalin yli, kiitos. Tuonne noin.
Kuinka ihanaa nähdä teitä.
Vene toi meidät tänne, joten ajattelimme tulla tervehtimään.
Odotimme teitä jo aiemmin.
- Saitteko viestini? - Emme. Milloin?
Jätin tänään viestin hotellillenne. Nähkääs, me lähdemme pois.
- Halusimme hyvästellä. - Ei, emme saaneet sitä.
Mutta tulitte kuitenkin. Lhanaa.
Lähdettekö te pois?
Kanadaan.
Perheeni luo, joten halusimme hyvästellä. Juoda jäähyväismaljan.
Anna Marylle juotavaa. Minun pitää mennä baariini.
Minulla on liikejuttuja. Ei vie kauan. Tuletko mukaan?
- Minä vain... - Seuraksi. Ei kestä kauan.
- Oletko uinut? - Olen.
Hyvä luoja.
- Luulin, että lähdette lomalle. - Myymme asunnon.
Kyllä me lähdemme lomalle, mutta kun palaamme, ostamme alakerta-asunnon.
Sellaisen minä tarvitsen.
- Haluatko yrttiteetä? - Se olisi ihanaa.
- Joku nipisti minua juuri. - Venetsialaiset ovat ystävällisiä.
Tänne päin.
Robert sanoi kertoneensa lapsuudestaan.
Hän liioittelee. Hän kertoo menneisyydestään tarinoita baarissa.
- Ei sokeria, kiitos. - Sekoitan vain sitruunan.
- Juodaanko terassilla? - Saanko?
Mitä selällesi on tapahtunut?
Ymmärsitkö, mitä sanoin ihmisille, kun me tulimme tänne?
En.
Sanoin heille...
että olet rakastajani, ja Caroline on kateellinen, sillä hänkin pitää sinusta.
- Miksi sanoit sellaista? - Miksi "miksi"?
Tiesimme, että tulisitte takaisin.
Kuule nyt, Robert. Odota hetki.
Miksi otit minusta kuvan? Sen, jonka näytit Marylle?
- Hän on hyvin nopea. - Miksi teit sellaista?
Myyn baarin. Hänelle.
En ole kertonut tätä ikinä - ikinä - kellekään, mutta kerron sinulle.
Pian mentyämme naimisiin, Robert alkoi satuttaa minua rakastellessamme.
Yritin estää, mutta hän vain jatkoi. Jonkin ajan päästä aloin pitää siitä.
En itse kivusta, mutta siitä, että olin tilanteessa avuton.
Että olin aivan mitätön kivun edessä.
Ja että minua rankaistiin, sen tähden olin siis syyllinen.
Minusta tuntui oikealta, että minua rankaistaan.
Se kiihotti minua.
Jouduimme täysin sen valtaan. Se vain kasvoi. Ja tuntui loputtomalta.
Mutta siitä piti tulla loppu. Ja tiesimme, mikä se olisi.
Tuo tarjoilija oli ennen kalastaja.
Mutta saasteet ovat pilanneet kalat. Kalastajista on tullut tarjoilijoita.
Miksi otit minusta kuvan? Mitä se tarkoittaa?
Näetkö tuon parturin? Isoisäni ja isäni kävivät tuossa parturissa.
Ja minä käyn tuossa parturissa.
Tuo on Hautausmaasaari.
Selkäni niksahti yhtenä yönä. Se oli hyvin huono juttu.
Kirurgista ei ollut mihinkään. Olen siis tällainen.
Hän on nimittäin todella vahva.
Kun hän veti päätäni taaksepäin, menin tajuttomaksi kivusta,
mutta muistan ajatelleeni: "Se tapahtuu. Nyt."
"Tästä ei ole paluuta. Se tapahtuu nyt."
"Tämä se on. Tämä on loppu."
Pitkästytän sinua.
Ei, et suinkaan.
Johtuu kai auringosta. Pitkästä uintimatkastani.
Teettekö sinä ja Colin outoja asioita?
Emme, enpä usko. Emme.
Colin varmasti tekee.
Itse asiassa olen varma siitä.
Haluan näyttää sinulle jotain.
- Minua huimaa. - Minun pitää näyttää jotain.
Ethän ole käynyt makuuhuoneessamme?
Jalkojani särkee.
Luoja!
Hän on niin kaunis.
Robert näki teidät molemmat ensimmäisenä päivänänne.
Tuo oli ensimmäinen kuva, jonka näin hänestä.
En koskaan unohda sitä. Robert tuli kotiin innoissaan.
Sitten hän alkoi tuoda kotiin yhä lisää valokuvia.
Meistä tuli läheiset.
Erittäin läheiset.
Colin toi meidät yhteen.
Oli minun ideani laittaa hänet seinälle, jotta näimme hänet rakastellessamme.
Otin tuon itse. Eikö se olekin hieno?
- Miksi? - Sitten Robert toi teidät meille.
Tuntui siltä, kuin Jumala olisi ollut unessamme.
Tiesin, että fantasiasta tulisi totta. Oletko koskaan kokenut sellaista?
Se oli kuin astuisi peiliin.
Herää.
Colin ja Robert ovat palanneet.
Tiedätkö, missä me olemme nyt?
Kerronko sinulle?
Olemme peilin toisella puolen.
Mary, mitä nyt?
Mitä nyt?
Mikä hätänä?
Kippis.
- Vain lievä auringonpistos. - Ei hän tunnu kuumalta.
Onko se auringonpistos?
Yritä kertoa minulle.
Häntä vain väsyttää.
Yritätkö sanoa nimeni?
Mitä sinä yrität sanoa?
Kylmä.
- Hänellä on kylmä. - Annetaan hänelle tilaa.
Hän tarvitsee lääkäriä. Missä on puhelin?
Linja on katkaistu.
Me lähdemme pois.
Tunnettehan te varmasti jonkun lääkärin.
Hae nyt joku helvetin lääkäri. Hän on hyvin sairas.
- Ei tarvitse huutaa. - Hän tulee kuntoon.
Mary ymmärtää.
Sinäkin ymmärrät, etkö vain?
Etkö tiedä, missä olet? Nouse!
Älä liiku.
Leikkasit huuleni.
Mitä olette tehneet Marylle?
Teen ihan mitä haluatte. Hakekaa vain hänelle lääkäri.
- Mitä te haluatte? - Haluamme?
Näytän sinulle, mitä me haluamme.
Me näytämme sinulle.
Mitä te halusitte niiltä ihmisiltä?
Kysyn uudelleen.
Emme mitään. He olivat ystäviä.
Ystäviä?
Söimme siellä päivällistä.
Miksi palasit poikaystäväsi kanssa niiden ihmisten luo?
Mitä te halusitte heistä?
Pitikö poikaystäväsi siitä naisesta?
Minä pidin hänestä. En usko, että hän...
Pitikö poikaystäväsi siitä miehestä?
Ei, ei pitänyt.
Entä sinä?
Piditkö sinä siitä miehestä?
- Piditkö sinä siitä miehestä? - En.
Miksi sitten menitte päivälliselle? Ja miksi palasitte sinne takaisin?
Miksi tulitte Venetsiaan? Mitä te oikein etsitte?
- Emme mitään, me vain... - Etsittekö te huvituksia?
Me vain...
Me aioimme mennä naimisiin.
Onko tämä Colin Mayhew'n ruumis?
Allekirjoita tähän.
- Kampasivat hänen tukkansa väärin. - Anteeksi?
Ei se mene tällä tavalla.
Vaan tällä tavalla.
...turisti, mutta nyt suunnittelit kaiken etukäteen.
Myit baarisi, myit asuntosi, ostit huumeita, ja niin edelleen.
Sitten toisaalta jätit partaterääsi sormenjälkesi,
ostit lipun omalla nimelläsi ja matkustat omalla passillasi.
Emme tajua sitä.
Kuule. Anna kun kerron jotain.
Isäni oli hyvin suuri mies.
Hänellä oli mustat viikset koko ikänsä.
Kun ne harmaantuivat, hän värjäsi ne mustiksi pikku harjalla,
sellaisella, jota naiset käyttävät silmämeikissään.
Ripsivärillä.
Suomenkielinen tekstitys: Visiontext Kristiina Smith
FI